DET FØLGENDE BLEV FILMET AF MÆND PÅ FRONTLINJEN.
I TIDLIGERE AFSNIT...
Det, jeg har været igennem... De fleste tror nok ikke på mig.
For det, vi gjorde, og det, der skete, var så vanvittigt.
Mad Dog-base, Mad Dog-base. Mad Dog 2-7.
Jeg tænker tit over, hvad jeg kunne have gjort for at ændre noget.
To er døde. En er hårdt såret. Han har fandeme en rygskade.
Vi mistede Charlie og Benjamen. Jeg tænker på dem hver eneste dag.
Vi kæmper for vores brødre, som står ved vores side.
Det er frygteligt at miste en broder. Ja, det påvirkede alle.
Det handler om, hvordan man håndterer det.
I fire år har jeg følt, at de døde på grund af mig.
Passer det? Får jeg ikke svaret, vil jeg have det sådan for altid.
Maj 2010. En enhed fra den 101. luftbårne enhed er udsendt-
-for at overvinde Taliban.
Vi skal sende yderligere 30.000 tropper til Afghanistan.
DET FARLIGSTE STED I VERDEN
Korengal-dalen beskrives hyppigt som dødens dal.
Skynd jer, skynd jer. Løb derop. For satan!
ALT ER FILMET AF SOLDATERNE SELV
Den her udsendelse ville folk skrive bøger om.
-Jeg ville dokumentere den. -Er det et kamera?
Udsendelsen er snart forbi for soldaterne-
-som har skullet skabe kaos for Taliban i Korengal-dalen.
Blandt de hærdede soldater finder vi menig JJ McCool og Kyle Boucher-
-sergent Chris Adams og førstesergent Ken Shriver.
Næsten alle gutterne var nye i hæren.
De så nok meget, som de godt kunne have undværet.
TALMÆSSIGT UNDERLEGNE OG OMRINGET
-Du kan dø på få sekunder. -Få så ram på dem alle sammen!
EN LILLE GRUPPE SOLDATER
Det er på en måde en rejse fra drengeårene til manddomsårene.
ET ÅR UNDER BESKYDNING
Det gør ondt et øjeblik.
Der er nok intet, som kan skabe stærkere bånd.
De er mine brødre. De er min familie.
COP MICHIGAN 8 MÅNEDER INDE I UDSENDELSEN
Når udsendelsen slutter, er man aldrig sikker på en dato.
De hentyder vagt til måneden, og efterhånden tænker man:
"Vi skal måske hjem i den her uge eller de her to uger."
Man ved aldrig, hvornår det sker.
Ved juletid får vi at vide, at vi skal trække os ud.
Vi skal ikke være i Michigan længere.
Vi skal ødelægge Michigan. Jævne basen med jorden.
Den var ikke længere amerikanske liv værd.
Og den gav ingen taktisk mening mere. Så bare luk stedet.
Den første reaktion er, at man bliver vred.
Man har mistet soldater.
Men på den anden side er der ikke flere, som skal dø.
Til slut begyndte vi at tænke: "Vi skal snart hjem."
"To måneder endnu. Vi skal alle hjem."
Åbn den lyserøde.
Du vil ikke vide, om den smager som en brownie.
Taliban vidste, at vi skulle ud, så de kæmpede mere ihærdigt imod.
Nærmest for at vise, at de var grunden til, at det skete.
Tårn fem. Det var tæt på. Tårn fem.
Er Doc herinde?
-Er nogen ramt? -Tårn fem.
Et tårn bliver ramt og svarer ikke over radioen mere.
Det dræbte eller sårede ham måske.
Alt kunne være sket. Han kunne bløde ihjel.
Det var mit ansvar, at de var okay.
For at nå vagttårnet skulle Shriver løbe over et åbent område-
-mens der fløj kugler og RPGer. Ingen vil være den sidste dræbte.
Hallo! Er du såret? Hvad sker der?
Det ramte væggen! Jeg kan intet høre nu.
Braget havde rystet hans verden.
Det var lige ved hans hoved og havde gjort ham døv.
-Hvor kom det fra? -Det ved jeg ikke.
-Det ramte her. Der var gnister. -Gå nedenunder.
Jeg befinder mig i tårn fem nu. Han er okay. Han kan intet høre.
Jeg følte, at det var min opgave, at de havde det godt.
I mine øjne er de som mine voksne børn.
CALIFORNIEN: NUTIDEN
Et år i COP Michigan tvang mange til at blive hurtigt voksne.
Og de blev hærdede mænd.
Men det gør også en følelseskold over for sine nære og kære.
For de har ikke oplevet det.
Når de fortæller dig om deres problemer-
-og om en dårlig dag, så tænker du: "Du blev da ikke beskudt."
"Hvordan kunne det være en dårlig dag?"
Uskylden, man engang havde... Mange efterlod den i Afghanistan.
Godt, lad os gå. 2-6, det her er 2-2.
Vi skulle ud, men vi havde stadig en mission:
Vi skulle sikre området, mens vi var til stede.
MISSION: FIND TALIBANVÅBEN STED: TANTIL-LANDSBY
De sidste 30 dage er den farligste tid.
Når man er så tæt på-
-er det den farligste tid, fordi folk fokuserer på at komme hjem.
Det her er næste stop.
Væk, alle kvinder og børn. Ind, din store okse. Tag et kig.
Kan den overhovedet åbnes?
Ser man det. Der er ikke noget derinde.
Oprørerne tager ind i landsbyerne og gemmer våben.
Imod de lokales ønsker.
Det her rum skal ransages lige nu.
Så vi vælger en landsby og leder efter mistænkelige ting.
Er der noget under sengen? Kom med det.
Yazid. Kom her. Et brugt patronhylster.
Jeg vil vide, hvilket våben det anvendes med.
Børnene kom med det. De fandt det ved vejen.
Børnene løb rundt. De ville vide, hvad der foregik.
Vil I have slik? En af mine gutter har slik.
Jeg havde sympati for børnene. Jeg kunne forestille mig deres situation.
Hvad de gennemgik. Så tænker man:
"Hjemme i USA har børn det godt."
Jeg husker dig. Jeg ved præcis, hvem du er.
Jeg vil godt være far. Min kone og jeg har valgt at prøve at få et barn.
Det lå hele tiden i baghovedet på mig.
Det gav en ekstra motivation til at overleve.
Bliv ved med at holde øje med omgivelserne.
Vi ved, at vi snart skal hjem. Men det gør oprørerne også.
Min største frygt var, at de ville øge angrebene-
-og sige: "Vi pressede dem ud."
2-1, det er 2-2. Vi er færdige med 75% af det her kompleks. Skifter.
Vi har ét rum tilbage lige her.
Hallo. Kom så!
Du er der næsten. Næsten hjemme. Men kampen er ikke slut endnu.
Sørg for at være i dækning. Der er noget derovre.
Jeg var i et åbent område og skulle hurtigt komme i dækning.
Den sidste tid er den allerfarligste.
"Jeg er der næsten..." Det giver et øget psykisk pres.
Rend mig i røven, Taliban!
-Skifter magasin. -Hold inde et øjeblik.
Sergent Shrect var udsat.
Han så noget og var sikker på, hvor det kom fra.
Kan du se trægrænsen? Trægrænsen ved regnkløften?
-Forstået. -Beskyd stedet!
Træerne ved kl. 12. Kløften, hvor der står en klynge træer.
Begynd at beskyde stedet.
Der kommer folk fra den øverste del af området.
Indstil skydningen! Indstil skydningen.
Vi beskød dem aggressivt nok.
De indså, at vi havde mere ildkraft end dem.
Men jeg var på ingen måde lettet.
Man er tæt på, og jeg anførte mænd, som havde familier.
De har en historie derhjemme. Jeg skulle bringe dem hjem til historien.
Det var slemt nok at miste Chisholm og High.
Når der er nogen, du ikke får med hjem, føler du dig som en fiasko.
CALIFORNIEN: NUTIDEN
I de sidste fire år har jeg følt-
-at jeg var en fiasko, og at de blev dræbt på grund af mig.
Hvad er der sket her? Bare duk hovedet.
Kyle Petry anførte otte mand, da hans vogn blev ramt af en vejsidebombe.
To af hans mænd, Ben Chisholm og Charlie High, blev dræbt.
Sergent Petry fik livsfarlige kvæstelser.
Bagefter havde jeg så mange smerter i ryggen, at jeg ikke kunne røre mig.
Jeg brækkede kravebenet. Min højre skulder blev beskadiget.
Kom til skade med mit højre knæ og min højre ankel. Hele mit højre ben.
Dele af min rygsøjle blev sprængt i tusindvis af stykker.
CALIFORNIEN: NUTIDEN
Jeg måtte genopbygge mig selv.
Genopbygge mig selv ud fra det, der var tilbage.
Jeg måtte lære at gå igen.
Først tog jeg bittesmå skridt. Jeg brugte et lille gangstativ.
Ét trappetrin tog pusten fra mig. Det krævede alle mine kræfter.
Men det tager længere tid for psyken at komme sig end for kroppen.
Jeg overvejede selvmord hver dag. Jeg døde derude.
Basen blev beskudt konstant. Men én dag var anderledes.
For satan da også.
Jeg sked næsten i bukserne.
En fosforbombe slog ned. Dens hvide fosfor brænder alt.
Der røg min vogn. Det er fandeme kønt! Den brænder lige nu.
Vi gik ud efter angrebet og så de afsvedne mærker på vognen og jorden.
Det hjalp os med at afgøre, hvad de anvendte.
De kan være dødbringende, hvis de rammer en bygning af træ.
Min bekymring var: De har noget nyt, og hvis det er tilfældet-
-er det så det eneste, eller har de andet nyt udstyr?
27 DAGE FØR TILBAGETRÆKNINGEN
Det eskalerede fortsat. Angrebene blev mere hyppige.
Vi blev angrebet hver eneste dag.
Pis! Den sprængte alle vores lastvogne.
Taliban hørte, at vi skulle ud og optrappede deres angreb yderligere-
-for at skabe det indtryk, at de pressede os ud.
-Her slog den ned. -Den vogn ser totalt hærget ud.
Hvorfor gjorde vi det ikke nu? Hvorfor risikere at miste folk?
Skal stedet sprænges, så lad os gøre det.
15 DAGE FØR TILBAGETRÆKNINGEN
Det var svært at holde mændene motiverede-
-og afholde dem fra at blive tilbagelænede.
-Har du noget at sige? -Op i røven med COP Michigan.
7 DAGE FØR TILBAGETRÆKNINGEN
På det tidspunkt prøvede vi vist bare at overleve.
For nu handlede det mindre om en større sag...
...og mere om: "Hvordan overlever vi, til det er forbi?"
5 DAGE FØR TILBAGETRÆKNINGEN
Vores sidste turnus oppe på observationsposten varede fem dage.
Vi vidste, at det ville blive den sidste gang.
Vi tog afsked med observationsposten.
-Tag mig med. -Du glemte mig!
Med skanneren har vi fundet ud af, at de vil ændre angrebsstrategi.
Vi havde opsnappet, at de ville løbe OP Pride Rock over ende.
Det er det afgørende tidspunkt, hvor rebellerne vil tænke:
"De trækker sig snart ud. Vi skal angribe dem lige nu."
-Hvor ramte den? -Syd for os. Den nåede ikke sit mål.
Godt. Forstået.
Vi forsvarede os ret ihærdigt.
Men hver ildkamp kom tættere og tættere på.
Taliban baserede deres operation på propaganda. Sådan skaffer de folk.
Det skulle se ud, som om de vandt.
Så de kunne sige: "Vi slog amerikanerne."
RPG på vej ud.
De ville løbe OP Pride Rock over ende.
Taliban prøvede overalt, hvor de kunne.
Under observationsposten satte de folk af for at prøve at komme op.
Lige her. Ja, lige her. Vi gennemsøgte det.
Alle steder, hvor man kunne komme op, var vi klar til at beskyde.
MK 47-GRANATKASTER MAKS. AFSTAND: 1.500 M
De angreb den 101. luftbårne enhed, men os skulle de ikke fordrive.
Bagefter var der ingen granater tilbage.
Vi havde brugt dem alle mod dem.
Indstil skydningen!
Det var meget intenst, men soldaterne var fantastiske og fremragende.
Jeg kunne ikke have bedt om bedre folk.
Man kunne se, især fra vores udsigtspunkt-
-at COP Michigan var ved at blive mindre.
HJELMKAMERA FØRSTESERGENT KEN SHRIVER
Ingeniørerne kom ind med køretøjer, som destruerede træ.
De destruerede alle vores bygninger.
Alle madrasserne er brændt.
COP Michigan er en affaldsdynge.
De væltede bygninger og vægge.
Taliban skulle ikke have flere strategiske fordele.
Alt skulle ødelægges, så de ikke kunne bruge det.
Det var mærkeligt at se ødelæggelsen. Basen var blevet vores hjem.
Jeg var ked af det. Jeg ved, at det var mændene også.
Det var lidt sørgeligt at se basen blive revet ned.
Men det var også lidt af en lettelse, for så vidste man-
-at ingen andre ville komme til skade.
Jeg havde aldrig troet, at man ville kunne kaste en fodbold ude i det fri.
For første gang kunne vi kaste en fodbold i landingszonen-
-fordi vi havde så meget luftstøtte, mens basen blev revet ned.
Vi sagde farvel til COP Michigan og observationsposten.
Det gjorde vi, mens vi anbragte sprængstoffer på posten-
-så vi kunne sprænge den i luften.
Fem, fire, tre, to, en.
-Kors i røven! -Sikke et klimaks.
Sådan. Vi er ved at være klar til at forlade COP Michigan. Det er slut.
Vi tog væk om natten, efter at have sprængt observationsposten.
Det var svært at rejse væk. Det lyder underligt, men det var det.
-Vi forlader COP Michigan. -Vi ses, COP Michigan. Vi smutter.
Når man er i kamp, tænker man på at komme hjem til sine nære og kære.
Men derhjemme tænker man kun på at komme tilbage og kæmpe.
Jeg er næsten som to personer. Min militærpersonlighed er følelseskold.
Og derhjemme er jeg far og ægtemand.
Jeg prøver at være meget medfølende og forstående.
Men jeg tror, at jeg er ved at gå fortabt midt i det hele.
Jeg ved ikke, om jeg er blevet afhængig af det.
Men jeg savner det. Jeg savner mine mænd.
Jeg var stolt.
Konvojen på 40 køretøjer skal nu køre 130 km ud af Pech-dalen.
Forbi Taliban-højborge og landsbyer, som måske er fjendtlige-
-til militærbasen i Jalalabad.
Derfra skal de flyve hjem til Amerika.
Vi begyndte at køre ud af Pech.
Der var en overvældende følelse af... "Jeg klarede den."
Vi skal væk, men nu kører vi ind i et område, vi ikke kender.
Så jeg var hele tiden på vagt.
Vi når frem i aften.
Vognen bag mit køretøj begyndte at få problemer.
Bremserne satte sig fast.
Han slæbte sine bagdæk, og et par af dem blev ødelagt.
Vi har 30-40 køretøjer, der nu er et potentielt mål.
Og vi lader folk gå lige forbi vognen.
Køretøjet er kaput nu. Alle skal gå på afstand, okay?
Vi kommer ikke herfra.
Vi kommer fra Pech-dalen, og køretøjer må ikke komme tæt på.
Det er et nyt område for os. Alle skal holde sig på afstand-
-til vi er færdige og kan køre videre. Okay? Gå.
De opførte sig, som om det var normalt at gå blandt køretøjerne.
Det var vi ikke vant til. Når vi stopper, holder alle sig væk.
Gå så.
Man kunne let iføre sig en selvmordsvest-
-komme hen, detonere den og dræbe et par af os.
Halløj. Hvad fanden har I gang i? Skrub af!
Chris er en god leder, men han var hypervagtsom.
Det kan gøre en udbrændt, men nogle gange skal man være hypervagtsom.
Du er en sikkerhedstrussel.
Jeg ved ikke, hvem du er, om du har våben i bilen-
-eller om du har en bombe i bilen.
Du skal holde dig væk.
Forsvind, alle sammen! Skrub væk fra min vogn.
Jeg ved, at vi er i en krigszone, og at vi ikke er hjemme endnu.
Koncentrer dig om, hvad der foregår.
Det er det værste sted at gå i stå.
For vi aner ikke, hvem disse folk er. Om de er venligsindede.
Om de er imod USA.
Hallo. Alle de her skidesprællere dukker op.
De samles om vognen og kommer tættere på.
Der kommer flere folk ud overalt.
Det skræmte mig på en måde, for vi vil blive angrebet-
-og jeg kommer måske ikke hjem, så jeg kan få et barn med min kone.
Alle lokale mænd i militæralderen kan muligvis være talibanere.
Det er svært ikke at behandle alle, som om de ønsker at dræbe en.
Skrub væk fra mit køretøj, for helvede!
At gennemleve en sådan udsendelse påvirker mennesker.
Mange af arrene er dem, som man ikke kan se.
-Jeg er blevet sendt over. -Hvorfor?
-Før at gøre mig rolig? -Ja.
Løjtnanten vil have dig tilbage i vognen-
-fordi han tror, at du snart går grassat.
Jeg tænkte igen for meget over tingene og var for alvorlig.
Men vi er ikke færdige, før vi er hjemme i USA.
Først da er vi færdige.
Den her udstationeringsperiode var anderledes, psykisk og fysisk.
Jeg tænkte flere gange over, om jeg mon ville komme hjem.
Kom ind, min ven.
Man bliver en anden.
Det er hårdt at begribe den nye virkelighed. At man kommer hjem.
30. marts 2011 landede delingen i USA efter 11 måneder i kamp.
OKLAHOMA: NUTIDEN
At komme tilbage og prøve at passe ind igen var ekstremt svært.
I en folkemængde overvælder anspændtheden mig.
Jeg begyndte at gå rundt med en masse vrede.
For nylig har jeg været hos en læge.
Det hjalp meget at få talt ud og lægge tingene på bordet.
Det hjalp så afgjort med at gøre mit ægteskab bedre.
Men det, der fik mig på bedringsvej, var min søns fødsel.
Da han blev født, vidste jeg, at jeg måtte lave om på mit liv.
Det handlede ikke kun om mig. Nu skulle jeg opfostre et barn.
Der er ikke plads til indestængt vrede-
-og bekymringer om ting i fortiden, som jeg ikke kan lave om på.
Gid jeg kunne fortælle mine brødre og søstre det.
Lad være med at gemme på vreden, for det vil ødelægge jer indefra.
Jeg har ikke talt om depressionen. Jeg har holdt det for mig selv.
Jeg mente bare, at det var det bedste at gøre.
CALIFORNIEN: NUTIDEN
Jeg har ikke set sergent Shriver siden vejsidebomben-
-da han fik mig på helikopteren.
Jeg ventede på det rette øjeblik, hvor vi kunne tale sammen.
Jeg vil takke ham for at tage beslutningen, der reddede mit liv.
Jeg rykker ham ikke en tomme.
Det er ikke muligt. Han har en rygskade.
Det vil sgu smadre ham.
Han sagde: "Vi lægger ham ikke i vognen for at køre ham tilbage."
"Han skal med en helikopter."
Han gentog det hele tiden.
Jeg flytter ham ikke. Jeg vil have en helikopter herover nu.
Land den her.
Jeg tror virkelig, at Shriver reddede mit liv-
-ved at træffe den beslutning.
Jeg tror, at vi er tæt på. Det får mine hænder til at svede.
Jeg er nervøs. Meget nervøs. Godt. Jeg tror, at vi er fremme.
Hold da op, hvor holder du dig godt! Du godeste.
-Åh gud! Hvordan har du det? -Godt. Hvad med dig?
Der er gået så lang tid.
-Det er fantastisk. -Jeg har savnet dig.
I lige måde. Rigtig meget. Jeg savner jer alle sammen.
-Jeg er glad for, at du er her. -Samme her.
-Hvordan har du det? -Ryggen har det godt.
Faktisk har ryggen aldrig haft det bedre end nu.
Jeg kunne ikke have været mere heldig.
-Altså... -Det er fedt.
Du traf en vigtig beslutning, og det reddede mit liv.
Jeg ville bare sige tak.
Ærligt talt havde jeg nok ikke kunnet gå-
-hvis du ikke havde gjort det. Det ville jeg sige ansigt til ansigt.
Ikke over telefonen.
Jeg ville sige det som en mand. Tak for alt.
-Det var så lidt. -Mange tusind tak.
Mine kone er glad for det, og hele min familie er glade for det.
-Jeg holder meget af dig. -I lige måde.
Jeg husker, at vi fik Petry ind i helikopteren og væk derfra.
Der er ikke meget tilbage. Giv mig en skovl.
-En skovl? -Jeg vil grave wiren op.
Vi fulgte wiren til begyndelsespunktet. Den var lille.
Ja, det er her.
De fleste soldater ville aldrig have fået øje på den.
Hallo! Bliv væk fra hullet på kanten.
Der er stadig wirer derinde.
Den var dygtigt anbragt.
Rør intet med de bare næver.
Jeg klandrede stadig mig selv for det.
Wiren var begravet så langt nede.
Du kunne ikke have fået øje på noget som helst.
Det er jeg ked af. Jeg vidste ikke, at du klandrede dig selv.
At du mente, at du burde have set den.
Bare det at høre, at der ikke var noget, jeg kunne have gjort...
Det betyder, at jeg er sluppet af med en kæmpe byrde.
Tak, for at du fortalte mig om det. Tak for alt, mand.
Jeg er glad for, at jeg kunne give dig en afslutning på det.
Jeg var bange for, at han ville klandre mig. Sådan gik det ikke.
Dagen efter kunne jeg sove og vågne op uden at have det skidt.
Mange af gutterne taler om en genforening.
Hvis folk døjer med traumer, så lad os få talt om dem.
Lad os få læget alle sårene.
Charlie og Benjamen gav deres liv for deres land.
I min verden er det definitionen på en helt.
I USA er en idrætsudøver en helt. De er da ikke helte.
Helte løber en livsfarlig risiko for andre mennesker.
KONSTABEL BENJAMEN G CHISHOLM
MENIG CHARLES M HIGH IV
SPECIALIST BRIAN TABADA
SPECIALIST CARLOS J NEGRON SNR
OREGON: NUTIDEN
Da jeg kom hjem var der problemer, som man ikke havde taget fat på-
-som man burde, for derovre er det umuligt.
-Heromme! -Det er en vejsidebombe.
I arbejder for Doc. Skaf ham det, han skal bruge.
Hjemme skal man håndtere de ting. Ellers æder de en op indefra.
High og Chisholm ville nok ikke have, at vi skulle være triste.
De ville have, at vi skulle leve og fejre deres liv-
-og gøre ting, som de ikke var i stand til bagefter.
Om få uger får jeg et barn. Jeg glæder mig, til hun er her.
Det er en spændende tid.
-Hun er meget aktiv. -Ja, hun er.
Jeg vil virkelig gøre High og Chisholm stolte.
Og det er nok den bedste måde at mindes dem på.
-Du er ikke cool, Chisholm. -Jo, jeg er, sergent.
Jeg fortryder mest, at han aldrig fik at vide, at vi ventede barn.
MAINE: NUTIDEN
Jeg fik aldrig fortalt ham det. Fik aldrig hørt glæden i hans stemme.
Den oplevelse fik jeg aldrig.
Jeg håbede inderligt på, at hun ville have blå øjne som ham.
Hun har nogle af hans manérer.
Hun kan fylde et rum med glæde. Hun kan tale med alle.
Jeg kan se så meget af ham i hende.
Nogle gange er det fantastisk, og nogle gange gør det ondt.
Ben elskede sin enhed. Han var meget knyttet til dem.
Der er folk, jeg ikke har set, som skal vide, at jeg ikke klandrer dem.
TENNESSEE: NUTIDEN
Mange taler om en genforening, men de har travlt med deres liv.
Folk har fået børn, og alle er spredt ud over USA.
Lige meget hvor lang tid der går, så er vi stadig tæt knyttet.
Den periode i Afghanistan bød på de mest intense kampe-
-som jeg nogensinde har deltaget i.
Man fatter hurtigt alvoren, når kuglerne flyver i begge retninger.
Der er eksplosioner tæt på. Så forstår man, at det er virkeligt.
At betro et andet menneske sit liv-
-og være villig til at ofre sit liv for dem er en mægtig følelse.
Hvad så, mand?
Jeg holder af dig, mand.
-Hvad så? -Hvordan går det?
Godt. Hvordan har du det?
Jeg sagde, at der ikke var nogen, som græd i gruppen.
-Hvad så, bamsefar? -Hvad så, mand?
Næsten ingen af dem har set hinanden, så det var fantastisk.
Er vi tvillinger eller hvad? Hvad foregår der?
Da jeg kom hjem, følte jeg, at jeg kunne være i et rum med mennesker-
-men føle mig fuldstændig isoleret.
Så når man er sammen med folk, man kæmpede med, føler man sig normal.
Man føler sig ikke anderledes.
Du holder dig godt, mand.
Sidst vi sås, havde du et hul i halsen.
-Ja. Færre huller. -Færre huller.
Vores fælles oplevelser var så mægtige-
-at familien, vi skabte, havde brug for at få kontakt med hinanden igen.
Jeg underviser brandmænd i brugen af gaze.
Jeg lærer reddere, hvordan man bruger årepressere. Det er vildt.
Jeg stoppede. Det var nok for mig.
Jeg ville ikke mere. Men at du gør brug af det i den civile sektor-
-er bare vildt fedt.
Jeg er ikke din boss mere. Sig, hvad du vil have at drikke.
-Ja, det ville hun elske. -Jeg vil gerne møde hende.
Hun var i børnehaven første gang i torsdags.
-Er hun allerede så gammel? -Hun er fem år.
De fleste af os har ikke talt om meget af det her.
Vi ventede nok på det rette tidspunkt.
Jeg kan se hans hånd, og den er...
Hvis jeg ikke får andet ud af det, så fik jeg 25 brødre.
Hvis det var, hvad jeg fik ud af krigen, så er det det værd.
Det er godt at se jer igen.
Jeg havde en ung deling.
-Kom så. Løb, løb! -Hvad så?
Og de blev hurtigt voksne.
Jeg er stolt af dem, som mænd og soldater.
Jeg er stolt af, hvor meget de udviklede sig.
Det er et bånd, som jeg tror er uendeligt.
Danske tekster: www.btistudios.com